Hvem er det i spejlet?
Man kalder det spejlgenkendelsestesten.
I nogle udgaver bruger man et rødt mærke, og man består,
hvis man kan se, det er på ens eget ansigt.
Børn begynder at bestå, når de er omkring 18 måneder,
og det er en vigtig milepæl i deres udvikling.
Hej.
Spejlstudiet er fascinerende, for på et intuitivt niveau
kan vi forholde os til spejlet.
At se ind i spejlet og genkende sig selv
har noget at gøre med selvbevidsthed.
Mennesker er ikke de eneste dyr, der kan genkende sig selv.
Chimpanser var de første, der klarede spejltesten.
Så fulgte andre efter.
Delfiner,
elefanter,
selv skader.
Og senest har vi set studier med fisk.
Jeg er ikke helt enig i fiskestudiet.
At en fisk kunne klare prøven...
var kontroversielt.
Og testen viste andre overraskende resultater.
Nogle aber kan ikke klare den, selvom de generelt betragtes
som intelligente dyr.
Er man hundeejer, har man måske opdaget, ens kæledyr
reagere på sit eget spejlbillede.
Forskning i dyrs intelligens over de sidste årtier
har nogle gange været overraskende.
Men den har også givet os ny indsigt i, hvor vi passer ind i verden.
For at kunne forankre vores forståelse om menneskets sind
til der, hvor vi kommer fra,
vores biologiske arv,
må vi vide mere om dyrene.
Hvordan tænker andre dyr så?
Og hvordan afslører studier i dyrenes sind, hvad det vil sige...
at være menneske?
EN ORIGINAL DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Papegøjen er en ret kløgtig fugl.
Den kan faktisk udtale ord.
Selvfølgelig aner den ikke, hvad ordene betyder.
Jeg er en hest, ikke en forsøgskanin.
Næsten alle elsker at se dyr, der har instinkter og intelligens,
som kan være forbløffende.
Hele menneskehedens livstid er blot et kort øjeblik
i vores planets lange historie.
Ikke alene kan vi kontrollere de vigtige variabler,
men vores forsøgsdyr er tilgængelige, når vi skal bruge dem.
DYRENES INTELLIGENS, EXPLAINED
Jeg tænker over, hvad der foregår i hendes lille hoved.
Hun kigger sig altid omkring.
Tandhjulene drejer konstant.
Han er meget klog.
Han har nok lært at sige omkring 10-12 ord eller fraser.
Han har mange holdninger og ved, hvad han vil have.
Det er nemt at såre Elliots ego.
Når Elliot møder andre kaniner, tænker vi altid: "Åh nej,
han tror, han er bedre end dem."
Han kan være lidt... Jeg hader at sige det,
men lidt næbbet.
Mange af os, der har hund eller kat eller kæledyr, har tænkt over
"Hvad tænker de på? Elsker de mig egentlig?
Forstår de det her?"
Det er en menneskelig ting at gøre,
at undre sig over, hvad et andet dyr tænker på.
Og vi kan ikke bare spørge dem.
Dyr har tydeligvis måder at kommunikere med hinanden.
Bier gør det med dans.
Hvaler synger.
Og chimpanser gestikulerer og skriger.
Men mennesker har titusindvis af ord til rådighed,
der kan sættes sammen, så vi kan kommunikere et uendeligt antal idéer.
Så at se, om dyr kan kommunikere med os på menneskesprog,
var en af de første måder, man forskede dyrenes intelligens på.
Det her var et af de første eksperimenter i 1940'erne med chimpansen Viki.
Hvem er jeg mon?
Papa?
Man kan se, det ikke går så godt.
Det viste sig, at chimpansers stemmebånd ikke kan bruges til tale.
Men i 1966 fik et ægtepar af psykologer en anden idé.
De tog babychimpansen Washoe, der var født i naturen, med hjem,
opdragede hende som et menneskebarn og forsøgte at lære hende tegnsprog.
Til sidst havde Washoe lært omkring 150 tegn for ord som disse:
Tandbørste.
Kram.
Åben.
Ud.
Lingvisterne havde defineret sprog som kommunikation med symboler.
Så kom Washoe, og hun kommunikerede med symboler.
Hun brugte håndtegn til at henvise til særlige ting.
Andre højprofilerede studier i abesprog fulgte efter, og det viste,
at menneskets sind og evne til at kommunikere, ikke var så unik.
Spørgsmålet var så, om de aber egentlig brugte sprog?
Det var et radikalt spørgsmål.
Indtil slutningen af d. 19. århundrede formodede man i de vestlige kulturer,
at menneskets sind ikke havde noget med dyrenes at gøre.
Det var ikke tilfældet i nogle af de østlige religioner som Budhismen.
Deres verdenssyn så sådan her ud.
Mennesker og dyr delte den samme, grundlæggende natur,
og var forbundet via genfødsel.
Hvorimod det kristne verdenssyn så sådan her ud.
Mennesker var overlegne, fordi de havde sjæle,
og dyrene lå under dem i rang.
Man havde pattedyrene, og ned til ormene, bløddyrene osv.
Og selvfølgelig var mennesket tættet på Gud, fordi englene og Gud var
lige over os.
Men Charles Darwin ændrede alt det med sin første skitse af livets træ
i sin notesbog.
Det ser måske småt ud, men krakelerede det verdenssyn
med evolutionsteorien.
En de de ting, Darwin gjorde så godt i Arternes Oprindelse, var at vise os
et alternativt billede. Et hvor det var et træ og ikke en skala.
Hvor alle dyr havde udviklet sig fra tidligere livsformer,
og alt liv var forbundet, selv om der var langt imellem.
Homo sapiens er lige her.
Det er os.
Darwin sagde også, at intelligens må findes på træet her, og skrev:
"Forskellen mellem mennesket og de højere dyr, hvorend stor,
er et spørgsmål om grad, ikke om type."
Men sindet er svært at studere videnskabeligt.
Så en stor del af d. 20. århundrede, målte psykologien
på adfærd i stedet.
Denne retning kaldes for behaviorisme.
Behaviorisme blev til en slags religion.
Til at begynde med var deres målsætninger gode nok.
De ville ikke studere indre tilstande, som følelser,
tanker og sådan noget, men i stedet se på adfærd.
Men behaviorismen gik endnu længere, og argumenterede for at sindet
ikke betød noget som helst.
Ethvert tegn på intelligens var blot tillærte egenskaber gennem belønning
og straffe.
Det var en af fortolkningerne af, hvordan aberne havde lært sprog.
Psykologen B. F. Skinner var behaviorismens ypperstepræst.
Hans arbejde blev både bifaldet og angrebet,
fordi det beskrev metoder for at danne og kontrollere andres adfærd.
Skinner mente, at dyr var stimulus-respons maskiner,
og at man kunne lære dem næsten alt med de rette belønninger
og straffe.
Så som at lære en due at læse.
Den har lært sine reaktioner på hvert skilt gennem belønninger med mad.
Eller at spille pingpong.
At flyve et missil i anden verdenskrig. Det virkede, men blev aldrig brugt.
Skinner mente, at mennesker også lærer sådan, vi er blot mere advancerede.
I et interview fra 1977 forklarede han, hvordan menneskets og dyrenes intelligens
blot er betingning.
Menneskets adfærd er naturligvis enormt anderledes,
og meget mere kompleks end dyrenes adfærd,
men de fundamentale principper er der nok.
Men lingvisten Noam Chomsky var uenig med Skinner.
I et interview samme år forklarede Chomsky, at mennesker
ikke behøver betingning for at tilegne sig sprog.
Vi er bygget til det, og det er klart fra en tidlig alder.
De fleste forældre giver ingen systematiske instruktioner
til deres børn, men børnene lærer det alligevel.
Vi kan nærmest sige, at sprog ikke er noget, man lærer.
Og han mente også, at dyr er skabt til andre ting.
Når han blev spurgt, om aber som Washoe kunne lære sprog, svarede han:
"Mennesker kan flyve omkring 10 m. Det gør vi i Olympiaden.
Er det at flyve?
Spørgsmålet er totalt meningsløst."
Efter Washoe lærte nogle forskere en anden chimpanse tegnsprog,
Nim Chimpsky...
Og gennemgik optagelserne af tidligere studier i abesprog...
Og de konkluderede, at chimpanser kunne imitere enkelte ord,
men ikke kunne tale i spontane sætninger eller grammatisk
på samme måde som mennesker.
Til sidst var Nim Chimpskys længste sætning disse 16 ord:
"Giv appelsin mig giv spis appelsin mig spise appelsin giv mig spise
appelsin giv mig dig."
Behaviorismen blev upopulær.
Selvom vi ikke længere tror på, at de har et sprog,
åbnede det stadig et helt studiefelt med dyrenes kognition, der viste, at aber
kan meget mere, end vi troede.
Takket være Darwin er forskere i dag enige om, at menneskets intelligens har udviklet
sig fra tidligere menneskeaber med første adskillelse omkring 7 mio. år siden
og endnu en for omkring 200.000 år siden.
Her dukker homo sapiens op.
Og på et øjeblik i evolutionens tidsskala udviklede mennesker større hjerner,
komplekse sprog, kulturer, teknologier og civilisationer og spredte sig
over hele verden.
En teori om, hvorfor menneskets hjerne er så udsædvanlig, er,
at den har flere neuroner.
Menneskets hjerne har omtrendt 100 mia. af dem.
Det er mere end tre gange så mange som en chimpanses,
og over tusind gange flere end en mus.
For nyligt har et studie vist, at elefanter har tæt på 260 mia. neuroner,
næsten tre gange flere end os.
Forskere har også prøvet at finde ud af, om den slags neuroner
vi har, er særlige.
De ser ikke særlige ud.
Det er sandt, at hvis man bare kigger på et tværsnit af en menneskehjerne
eller musehjerne, og man viser en neuron fra det tværsnit til en neuroforsker,
ville de få svært ved at fortælle dig, om den er fra en menneskehjerne
eller en musehjerne.
Men ikke alle neuroner har den samme funktion.
Menneskehjerner synes at have særlige neuroner, der aktiveres, når vi lærer
fra andres adfærd.
De kaldes "spejlneuroner".
Men forskere har fundet lignende neuroner i andre menneskeabers hjerner.
Og i et studie opdagede man dem også i sumpspurve.
De blev aktiveret, når fuglene efterlignede andre fugles sange.
Så vi har ikke fundet det særlige, menneskelige neuron endnu.
Og der findes 100 mia. neuroner, så vi har stadig meget at lede igennem.
DYRENES HJERNE-TIL-KROPSRATE
Mennesker ligger højst ud fra gennemsnitsudregninger
af hjerne-til-kropsraten.
De andre dyr, som vi regner som intelligente, ligger også højt.
Og dyr med større hjerner lever generelt også længere.
Når vi tænker på andre dyrs intelligens,
fokuserer vi ofte på de kognitive kapaciteter,
vi er stolte af som mennesker.
Så som at være socialt intelligent, fordi vi udvikler evnen til at bo
i komplicerede sociale strukturer.
Det gør chimpanser også på en mindre skala, der kræver intelligens for
at udføre forsigtige vurderinger af andres følelser.
Kan jeg mon forudsige andres adfærd?
Kan jeg udfordre dette individ? Bliver jeg støttet af de andre?
Kan vi forsones, og hvem skal jeg forsone mig med efter en kamp?
De skal meget ofte udføre komplekse beslutninger.
Og forskerere mener, at chimpanser oplever empati, fordi de har smittende gaben.
I et studie fra 2009 opdagede man, at chimpanser gaber,
når man viser dem en animeret chimpanse, der gaber.
Førhen troede vi, at kun vi kunne bruge redskaber til at løse problemer.
Vi støder på problemer, som vi ikke vidste, ville være der.
For universet er jo en smule tilfældigt,
så det er svært at forudsige, og en definition af intelligens,
er, om dyret kan løse problemer, som det støder på for at opnå
det endemål, det ønsker.
Men i 1960'erne opdagede Jane Goodal, at chimpanser ofte benytter redskaber.
Og forskere opdagede noget overraskende:
at fugle også kunne gøre det.
F.eks. er den ny caledoniske krage ret god til at bruge redskaber.
Det ved vi nu.
De kan endda lave redskaber, ændre på dem og de kan anvende redskaber i sekvens.
Men hvor andre dyr kan løse problemer, når de støder på dem,
troede mennesker, at vi var særlige, fordi vi lærer af vores erindringer
og kan planlægge for fremtiden.
Vi troede engang, at dyr var bundet af nuet.
Vi mennesker er anderledes, fordi vi kan tænke tilbage til fortiden
til særlige begivenheder.
Vi kan tænke fremad, lægge planer for i morgen og endnu længere frem,
og det gør os anderledes.
Men studier i den amerikanske nøddekrige, som også tilhører kragefamilien, vurderer
at de kan gemme op mod 30.000 frø om efteråret i over 6.000 forskellige steder
og senere finde dem igen flere måneder senere i foråret.
Og jeg ved ikke engang, hvor jeg har parkeret henne,
så det synes jeg er meget imponerende, at de kan.
Men mennesker planlægger ikke kun for deres egen fremtid.
Vi planlægger for artens fremtid.
Vi bygger skoler, biblioteker og museer.
Vi har kultur.
Kultur er idéen om et delt ansvar for vores børn.
Og jeg tror, man kan finde simple versioner af det hos dyr,
hvor de passer på deres børn.
På Elfenbenskysten har man i et studie af genetisk beslægtede chimpanser
fundet ud af, at hver gruppe bruger forskellige redskaber
til at åbne den samme type afrikanske valnød.
Et bevis på, at hver gruppe har lært sine unger noget forskelligt.
Og hvaler har også kultur.
Det her er en populær sang blandt pukkelhvaler.
I 2009 var det kun denne gruppe hvaler, der sang den.
Men i 2010 mødte gruppen andre grupper af hvaler ved et fælles fodringssted,
og en af de andre grupper opgav deres egen sang
og tog hjem med denne nye melodi.
Det kalder man en kulturel revolution.
Sådanne opdagelser har vendt op og ned på vores forståelse af,
hvordan intelligens udvikles.
Fugle og hvaler er ikke så tæt beslægtede med mennesker, som andre menneskeaber.
Hvaler og mennesker er begge pattedyr, og deler en forfader
for omkring 100 mio. år siden og vores sidste fælles forfader
med kragefamilien...
for 300 mio. år siden, inden dinosaurerne.
Vi er på vej mod de samme egenskaber
uden at være tæt beslægtede,
men fordi vi har mødt ensartede udfordringer
og har udviklet lignende kognitive strukturer.
Det samme er sket med fysiske egenskaber i hele dyreriget.
Ikke-beslægtede arter har selv udviklet lignende træk, der passer til deres behov,
som vinger, halefinner og gift.
Det er også sket med sindet.
Det er nok derfor, at dyr gennem hele det evolutionære træ
har udviklet en slags selvbevidsthed.
Bortset fra det er svært at vide med fisk.
Måske forsøgte den at fjerne den røde plet,
fordi den mærkede, at forskerne prikkede til dens skæl
med blæk, og ikke fordi den genkendte sig selv.
Og spejltesten har også andre begrænsninger.
En del af problemet er, at den test, jeg gav dig, er en med visuel test,
og måske bruger mange dyr ikke synet på samme måde, som vi bruger det,
til at genkende et andet tænkende menneske.
Det fremhæver en grundlæggende svaghed ved den måde, vi har studeret dyrs hjerner.
På mange måder har vores tests været ligesom et spejl
til at lede efter menneskelige kvaliteter og brugte mennesket som målestok,
baseret på menneskets opfattelse af verden.
Sådan ser en hunds syn ud sammenlignet med et menneskes.
Hunde er rød-grøn farveblinde,
og deres syn er mellem fire og otte gange mindre præcist end menneskets.
Men de styrer sig gennem deres verden ved hjælp af deres lugtesans,
der er 10.000 gange stærkere end menneskets.
Vores forsker lavede en test med beholdere med urin for at se, om hunde
kunne genkende deres egen lugt ud fra en prøve blandet med andre lugte.
De tøvede i længere tid med blandingen, end ved deres egen,
hvilket tyder på, at hunde kan være selvbevidste, men primært ved lugte.
Det forklarer måske også, hvorfor forskere i 2011 opdagede, at elefanter,
der ud fra flere målestokke er kloge dyr, havde svært ved simple test med pinde,
hvor de skulle nå mad, de ellers ikke kunne nå.
For at forstå elefanten, skal vi først forstå,
at elefantens lugtesans er hundrede gange bedre end hundens.
Men så ændrede forskerne testen.
I stedet for at lægge pinde frem, lagde de en kasse og et dæk
for at se, om elefanterne ville stille sig på dem og nå maden.
Og her bestod elefanterne.
Og vi mener, at årsagen er, at når en elefant
samler en pind op,
så lukker det for dens lugteorgan.
Og man skal forstå elefanten, og at snablen
ikke er ligesom en hånd.
Den har meget anderledes funktioner.
Hvert dyr har sin egen måde at se verden på,
sine egne sanseegenskaber.
Nogle dyr kan høre og se ting, vi ikke bemærker.
F.eks. flagermuse, der er en art, der har udviklet evnen
til at sanse sine omgivelser gennem en biosonar.
Det betyder, at de finder vej ved at udføre nogle skrig i høje toner,
der næsten ikke er til at høre for os, og som kastes tilbage fra ting i nærheden.
Og laks kan bruge jordens magnetfelt som et kompas
til at styre gennem tusinder af km på åbent hav
tilbage til deres gydeområder.
At vi ikke kan gøre den slags, gør os måske ret dumme
for en flagermus eller laks.
Vi mangler bare en masse ting, som gør dyrene utroligt kloge
og utroligt smarte, fordi vi anvender menneskets intelligens som målestok.
Jo mere vi udvider vores idé om intelligens, så den omfatter dyrene,
desto bedre kan vi beskytte dem.
Det spanske parlament vedtog en lov, der gav menneskeaber rettigheder
for at beskytte dem imod fangeskab eller eksperimenter.
Man har fremlagt en lignende sag i USA om rettigheder for den første elefant,
der bestod spejlgenkendelsestesten.
Og den indiske regering har forbudt delfinshows,
på grund af de tiltagende beviser på at delfiner
er en "højt intelligent" art.
Vi er nødt til at forankre vores egen eksistens i naturen.
Vi har en tendens til at regne os selv som noget særligt. Noget anderledes.
Det er vi ikke. Vi er helt og aldeles en del af naturen.
Så vi kan ikke behandle naturen, som vi vil, for vi må være forsigtige.
Indtil for nyligt har den meste forskning fokuseret på dyr, der minder os
om os selv.
Og vi er først lige begyndt at kigge ud over dem.
Den måde, man ser på blæksprutter, er sikkert ligeså fremmed
for mennesket som enhver anden art på planeten.
Blæksprutter, som vi kalder dem, er en del af cephalopoda-arterne,
og de viser typiske tegn på intelligens.
Ligesom mennesker og andre menneskeaber og fugle, bruger de redskaber
som denne kokosnød til beskyttelse.
De bærer sågar redskaber med sig til fremtidig brug, så de kan altså planlægge
ligesom den amerikanske nøddekrige.
De kan genkende forskellige mennesker,
og de er interesseret i nye genstande, så som dette kamera.
Hvis man viser de fleste vilde dyr et fremmedobjekt,
bliver de enten skræmte eller viser ingen interesse.
Hvorimod en blæksprutte ofte ser plastik
eller en farverig genstand som noget interessant.
Blæksprutter og deres cephalopoda slætninge kan også skifte
sin hudfarve helt på blot milisekunder,
hvilket forskere før i tiden
ikke regnede som et tegn på intelligens...
måske fordi mennesker ikke kan gøre det.
Man ved bare, de en dag vil overtage verden.
De har otte arme og kan gøre det.
Der vil tydeligvis ske noget frygteligt mellem os og blæksprutter
på et tidspunkt.
Men blæksprutter bryder med den konventionelle forståelse af intelligens.
De lever korte liv på omkring to år.
Og de lever ofte alene, ikke i sociale grupper.
Og det er svært at afgøre deres hjerne-til-krops rate, for deres hjerne
og krop kan ikke rigtigt adskilles.
Ud af deres omkring 500 mio. neuroner, findes to tredjedele spredt
igennem deres tentakler.
Måske er det, fordi de er længere fra mennesker, end andre menneskeaber,
andre pattedyr og selv fugle på det evolutionære træ.
Vores tætteste fælles forfader var ikke særligt klog.
Det var noget lignende en orm, der levede for 700 mio. år siden.
I det meste af den tid, som dyr har udviklet sig i,
har vi været på en anden sti end dem.
Vi har været på vores egen sti.
Mange forskere mener, at blæksprutter alligevel har fundet frem til intelligens,
som vi kan genkende.
Det betyder, at der er mulighed for, at tænkende og følende dyr findes overalt
mellem de millioner af arter, som vi deler verden med.
Vi vil gerne forstå, hvad universet er for et sted.
Et meget vigtigt aspekt af det spørgsmål er, hvilken del af universet
der har oplevelser, tanker og sind?
Er det virkelig kun os?
Eller er det alting?
Er det kun nogle dyr?
Der er noget grundlæggende vigtigt over den slags spørgsmål,
hvis vi vil forstå, hvad det er for en verden, vi lever i.
Tekster: Bent Holshagen Hemmingsen